MUSTAAN PUKEUTUNEEN NAISEN PARFYYMI
- Huomenta. - Huomenta.
Onko kaikki hyvin?
Melko hyvin.
Kuumennan sitä.
- Huomenta. - Huomenta, neiti Hacherman.
- Mitä kuuluu? - Olit oikeassa.
- Yhdiste on positiivinen. - Ei se mitään.
- Olemme siis melkein valmiita. - Aivan.
Hyvä.
Käyn katsomassa mitä Elisabeth tekee.
Miten työ etenee? Oletko jo valmis?
Tämä on vaikeampaa kuin luulin.
K - sarja piti tehdä uusiksi.
Näiden pitäisi olla jo Berliinissä!
Älä minua syytä. Paiskin töitä koko yön.
Haluan ne illaksi.
- Soita jos tarvitset jotain. - Selvä.
- Näkemiin. - Näkemiin.
- Huomenta. - Hei.
Huomenta, rouva Lovati.
Neiti Hacherman, luulin ettet enää tulisi.
Eikö olekin kaunista? On inhottavaa kun täällä sataa.
Se on hyvin surullista.
On tosiaankin kaunis päivä.
- Käytä letkua, jos tarvitset. - Selvä.
- Olen pahoillani... - Herra Rosetti!
Teeni on lopussa.
Muut vuokralaiset ovat lomilla.
Voisitteko auttaa vanhaa leskeä?
- Kahvi on myrkkyä minulle. - Totta kai.
Tulen heti.
Kaksi tai kolme lusikallista riittää.
Toivottavasti tämä riittää.
Mozart... Mikä nero!
- Tulee mieleeni... - Anteksi, en halua olla röyhkeä, -
mutta olen menossa ulos ja olen jo myöhässä.
- Ehkä joskus muulloin. - Kiitos vielä kerran.
Jos tarvitset jotain vastapalvelukseksi...
Kiitos. Näkemiin.
Mekin olemme muuttuneet.
Ennen söimme vihollisemme, nyt opiskelemme insinööreiksi.
Ikävä kyllä, prosessi on hidas. Ennakkoluuloja on paljon.
Meillä ei muka ole kouluja ja noitatohtorien sana on laki.
Afrikka on noitatohtori.
Afrikkaa tulee ymmärtää tuomitakseen sen.
Andy, Robertohan on usein Afrikassa töissä.
Tiedän, Elise. Hän on silti valkoinen.
Muistan Kameroonissa tapaamani englantilaisen geologin.
Hän sai paikallisesta noitatohtorista vihamiehen.
Hänet löydettiin pitkän kärsimyksen jälkeen kuolleena teltastaan.
Ruumiinavauksessa löydettiin lyhyitä neulamaisia kissanviiksiä -
hänen vatsalaukustaan.
Kukaan ei tiedä miten hän nielaisi ne sinne.
Tavanomainen esimerkki mustasta magiasta.
Kaltaisenne professori ei varmasti usko moisia.
Oli sitten Afrikan viidakossa, savanneilla, kylissä tai kaupunkien pilvenpiirtäjissä, -
eräänlainen pelko kantautuu tuulten mukana.
Vanha pelko, jolla on monta nimeä.
Musta magia.
Noituus.
Taikausko, riitit.
Mystiset kuolemat.
- Ihmisuhraukset. - Eikä vain Afrikassa.
Euroopassa myös.
Se ei ole niin tunnettua.
Sellaiset ihmiset eivät ole normaaleja.
Maassani on yhä kultteja, jotka valitsevat uhrinsa uhrin tietämättä.
Juomilla tai riiteillä heidät tehdään hulluiksi ja tapetaan.
Se on pahuudelle osoitettu haaste.
Uhri kokee hirveän kohtalon uhrauksen kautta.
Moiset teot vaativat aikaa ja kärsivällisyyttä.
Ne ovat kuin ihmisen henkisen voiman testi.
Pelästyitkö? Vitsailin vain.
Ei sinun tarvitse uskoa sanaakaan.
Emme enää tee moisia.
- Mitä kello on? - Puoli kaksi.
1:30?
Luulin, että se olisi enemmän.
Voinko olla tulematta ylös?
Meidän pitää nousta huomenna aikaisin.
Huomenna on maanantai. Tiedät etten pääse.
Voi luoja, aina sama virsi.
Olemme tunteneet neljä kuukautta ja olet ollut joka päivä töissä.
Ajattelet vain labraasi!
Andy pyysi jo kolmatta kertaa meitä tenniskentälle.
Haluatko loukata häntä?
En ymmärrä sinua.
Kuin sulkisit minut pois elämästäsi.
Se ei ole totta.
Haluan tarkistaa Berliinin materiaalin.
Paskat siitä! Sinulla on pakkomielle.
Et voita siitä hyvästä mitään Nobelia.
Olet kovin vihainen tennisottelun vuoksi.
Aivan. Tee kuten lystäät.
Soitan kun ehdin. Hyvää yötä.
Neiti!
Neiti! Herätkää, on jo myöhä.
Carlotta!
- Onko jo aika mennä töihin? - On myöhempi.
- Kello on vartin yli kolme. - Ei voi olla!
Se on. Nukuit melkoisesti.
- En edes riisunut vaatteita. - Niin voi käydä jos on pitkään ulkona.
Miksei veljesi herättänyt minua?
Yritimme.
Luigi soitteli ja luulimme, että olit lähtenyt.
Sitten Francesca sanoi että olet vielä täällä.
- Ostin lehden. - Kiitos, voit mennä.
Älä kävele paljain jaloin, ettet viillä itseäsi.
- Valokuva tippui ja hajosi. - Tiedän.
Hajotin sen.
Kello on puoli neljä.
"Musiikkia teille" jatkuu.
Olet melkoinen noita, Francesca. Miten tiesit, että riitelimme?
Näin ikkunastani.
En ole ennen nukahtanut noin.
Carlotta herätti minut tunti sitten.
Pitäisit enemmän hauskaa Roberton kanssa töiden sijaan.
Teidän pitäisi sopia. Voin hoitaa asian.
- Eikö hän kerää perhosia? - Kerää. Miksi kysyit?
Minulla on idea. Tule mukaani.
Upeita neitejä!
Tuo on hieno.
Onko täällä ketään?
- Onko täällä ketään? - En ole huomannut tätä kauppaa.
Anteeksi, etsin lasejani.
- Voinko auttaa? - Haluaisimme perhosen.
- Se on keräilijälle. - Selvä.
Tämä on hieno.
- Eikö olekin nätti? - Kyllä.
- Otan sen. - Selvä.
- Voitko paketoida sen? - Toki.
Kiitos.
Roberto?
Silvia!
Nainen katseli minua.
Mitä höpiset?
Näin hänet.
Ei siellä ole ketään.
Nainen istui tuossa.
Ei.
Se on vanha takkini.
Odotin sinua. Arvelin, että tulisit.
Minua pelottaa.
Älä ole lapsellinen. Suutele minua.
Vai etkö halua?
Rakastan sinua, Roberto.
Älä syötä kovaa, tämä on ensimmäinen kertani!
En minä mikään mestari ole!
Onneksi kutsuit Francescan.
Hän on viisas.
- Ja Andya ei ole helppo miellyttää. - Silvia!
Puhtini loppui, hän on liian hyvä.
- Sinun vuorosi. - Tule, Silvia.
Yksi peli vain.
- Etkö halua pelata? - En, mene vain.
Pelaan sitten kun Andy on väsynyt, ja voitan.
Francesca ansaitsee kylmän juoman.
Onpa kuuma.
Mitä sattui?
Otin mailasta kiinni ja jokin pisti minua.
Outoa, kahvassa on naula.
- En kestä verta. - Tässä.
Tiedän mitä tehdä.
Silvia satutti itsensä.
Älä suutu minulle. Mikä tahansa muu ilta...
En voi sille mitään.
Minulla on geologia-dokumentin näytös.
Olisin mieluummin kanssasi.
Etkö olekaan Francescan kanssa?
Andy pyysi häntä illalliselle.
Heistä tuli nopeasti ystävät.
Haen sinut huomenna töiden jälkeen, ja menemme syömään.
Löysin maalta kivan paikan.
Hyvä ruoka.
Kyllä.
Nuku hieman.
Hyvää yötä.
Saanko tulta?
SILVIA HACHERMAN KOLMAS LUOKKA
Isä-kulta.
Olen nyt päässyt kolmannelta luokalta.
Toivon vain, että tulisit kotiin.
Äiti sanoi, että olet merellä pitkään.
Miksi jätit meidät yksin?
Eläinkaupan mies antoi minulle mustan kissan.
Hän käy ja joskus vie meidät ulos.
Hän ei vie meitä eläintarhaan.
Äiti huusi minulle, kun sanoin miehen pelottavan minua.
Äiti!
- Soitin Silvialle, muttei hän vastannut. - Hän on varmasti matkalla tänne.
- Kello on 11:00. - Ehkä hän on sairas.
- Joku olisi vastannut. - Ehkä puhelin on irrotettu seinästä.
Huomenta!
- Ikkunassa oli vaasi. - Mikä niistä?
Vaaleanpunainen, jossa oli kukka.
Sellaista ei ollut ikkunassa.
Mahdotonta, olen nähnyt sen usein.
Erehdyitte, hoidan ikkunaa itse.
Haluatteko jotain muuta?
Neiti!
- Millaisena haluat pihvisi? - Samanlaisena kuin aina.
Pitääkö sinun lähteä?
Pitää.
- Anteeksi, mutta en voi muuta. - Minne sinut lähetetään?
Kapkaupunkiin.
Uusi kerros ilmestyi. Voin saada mielenkiintoisen näytteen.
Olen vain viikon poissa.
En halua, että lähdet.
Ole kanssani tämä ilta.
Minun pitää olla lähelläsi.
En halua jäädä yksin.
Mr Rossetti!
Tehän siinä, neiti Hacherman! Hetki vain.
57, 58, 59, 60!
- Kaunis. - Ei hassumpi.
Se on jo 220. kuva.
Ensimmäiset kohdistuivat huonosti.
Rakastat eläimiä.
Vain virtahepoja.
Pyydän, neiti Hacherman...
voisitteko ottaa aurinkolasinne pois?
Haluan nähdä silmänne, kun puhumme.
Ne ovat liian kauniit peiteltäviksi.
- Ettekö opeta enää? - Lopetin vuosi sitten.
Olen pakkoeläkkeellä.
Vaimoni kuoleman jälkeen -
elämäni on ollut erilainen.
Ymmärrän.
Minäkin tunnen olevani yksin.
Miten äitisi kuoli?
Olin pieni, en muista.
Onneksi olen kanssasi.
Elämäni onnellisemmat ajat tulevat mieleen.
Isäni vei minut eläintarhaan.
Tulimme joka sunnuntai, kun hän palasi mereltä.
Kävellään.
Älä tee noin. Käänny!
Näytän hirveältä!
Ole paikoillasi, niin onnistun.
1, 2, 3, 4...
Luigi?
Luigi!
Iltaa!
Melkein unohdin. Teille on paketti.
Tässä.
- Keneltä se on? - En tiedä.
Siskoni otti sen vastaan, kun siivosin pannuhuonetta.
Carlotta jätti sen luokseni, kun hän lähti.
Odota, minäkin tulen ylös!
- Hei, rouva Accardini. - En saa ikinä postia.
Ei, Chopin! Neiti Hacherman ei satuta sinua.
Hän on ystävämme.
Hei, Luigi.
Täällä ollaan.
Ethän ole allerginen kissoille?
Voitko usko etten saanut taksia kissan takia?
En ymmärrä mitä ihmisillä on eläimiä vastaan.
- Kuka siellä? - Francesca.
- Hei, saanko tulla sisään? - Toki
- Missä Roberto on? - Hän lähti eilen.
- Olet varmasti yksinäinen. - Olen.
Hieno vaasi! Onko se uusi?
On.
Äidilläni oli samanlainen.
- Ovatko nuo minulle? - Andy lähetti minulle.
Se on outoa. 24 ruusua ja kaksi liljaa.
Eikö olekin hassua?
Toin sinulle osan, kun pidät niistä.
Sepä ystävällistä.
Laitan ne heti veteen.
Minun on parasta mennä.
Minun pitää vielä pukeutua. Näkemiin!
Näkemiin, ja kiitos!
Silvia...
- Onko kuvani valmis? - En tiedä mitä sanoa.
En löydä sitä mistään.
Olen etsinyt koko kaupasta.
Mahdotonta. Mikset anna sitä?
Ehkä joku muu haki sen.
Haluan kuvani! Anna se!
- Ei ole tarvetta suuttua... - Älä koske!
Vain pari hyvää ystävää.
Sinun pitää tulla!
Minäkin tarvitsen apuasi. Selviät kyllä ilman Robertoa!
Minua ei vain huvita.
- Tulisit nyt. - En haluaisi.
En tänä iltana.
Nähdään illalla. Meikkaa itsesi nätiksi.
Hän karmii selkäpiitäni. Hän on niin hyvä.
En tiennyt, että se onnistuu ilman kuvaa.
Paria juttua lukuun ottamatta hän tiesi kaiken.
Katsotaan onnistuuko hän neiti Hachermanin kanssa.
En haluaisi.
Sinä ensin, Francesca.
Olen tehnyt sen niin useasti, -
että Orkidea tuntee minut liian hyvin.
Anteeksi, olen väsynyt.
- Ei tuhlata aikaa. - Se on vain leikki, Silvia.
Älä pelkää.
Anna vasen kätesi.
Kyllä.
Tunnen, että pelkäät.
Rentoudu. Aivan.
Tyhjennä mielesi.
Tarvitsen jonkin esineesi.
Jotain minkä olet omistanut jo pitkään.
- Minulla ei ole täällä mitään. - Entä se nukke?
Se on käsilaukussasi.
Herra Rossetti meni kotiin nukkumaan, koska hän lähtee huomenna merelle.
Hän pyysi toivottamaan sinulle hyvää yötä.
Löysitkö sen? Näytä.
Sulje silmäsi.
Mitä?
Kaikki on pimeää.
Laiva lähtee.
Vettä.
Pelkkää vettä.
Tuuli nousee.
Näen miehen.
Hän taistelee aaltoja vastaan.
Hän huutaa.
"Silvia! Silvia!"
Hän uppoaa.
Uppoaa syvyyksiin.
Meri nieli hänet.
Se on isäsi.
Isäsi.
Hänen ruumiinsa peittää merilevä.
Häntä satutetaan.
Miksi avasit silmäsi?
Tiedän sen. En voi lukea ajatuksiasi nyt.
Ei noin.
Haluan lopettaa tämän.
Et voi lopettaa nyt.
Se ei ole leikki.
Sulje silmäsi.
Näen lapsuutesi.
Näen miehen talossasi.
Hän ei ole isäsi.
Tunnet olosi uhatuksi.
Mikä hätänä?
Jotain outoa, mitä en näe!
Pikkutytön pelkäämä mies katosi.
Näen äitisi.
Hän ripustaa lippua.
Menet hänen luokseen.
Ei, Silvia! Älä tee sitä!
Se mies jahtaa sinua loppuelämäsi!
Lopeta! Riittää!
Vihaan sinua!
On jo myöhä.
Meidän pitää mennä. Meitä odotetaan.
Kuka siellä?
Missä olet ollut? Soitin ja soitin.
Et voi jäädä tänne. Tiedätkö mitä kello on?
On liian myöhäistä kaltaisellesi pikkutytölle.
Tukkasi on märkä.
- Halusit, että tulen, Silvia. - Minäkö?
- Miten tiedät nimeni? - Missä kuva on?
Taisit suututtaa äidin.
Sinun pitää mennä kotiin.
Vanhempasi ovat varmasti huolestuneita.
Kenellekään ei kannata soittaa.
Mene pois.
Ole kiltti.
Mene pois!
On myöhä. Haluan nukkua.
Mene pois, kuuletko?
Se on kaunis.
- Mistä sait sen? - It's mine, it's my favourite toy.
Minulla oli samanlainen.
Hassua, tanssijan käsi on irronnut.
Kuten minunkin.
Se on minun!
Mistä sait sen? Anna!
Ei, olet jo vanha!
Miksi haluat sen? Olet vanha!
Avatkaa!
Herra Rossetti!
Auttakaa!
Mikä hätänä?
- Käskekää hänen lähteä. Pelkään. - Ketä?
Kuka siellä on?
Pikkutyttö.
Kamala tyttö, joka ei lähde.
- Pikkutyttö? - Kyllä.
Älä huoli.
Katsotaan mitä teen.
Ei siellä. Olohuoneessa.
Ei täällä ketään ole.
Tule vaikka katsomaan!
Ei merkkiäkään pikkutytöstä.
Mahdotonta.
Näit varmasti painajaista myrskyn takia.
Katso, hän puri kättäni.
Jos puri, siitä ei ole jälkiä.
Kai se oli uni. Mutta tuntui todelta.
Anteeksi, kun vaivasin.
Ei se mitään.
Auttaminen on iloni.
Olet minulle kuin tytär.
Nuku hyvin äläkä huoli.
Kengilläsi on tahra.
Voihan! Taas kengät puhdistettaviksi.
Nenäni vuotaa kun sataa.
Lapsuudesta asti.
Nuku hieman.
- Kiitos. - Hyvää yötä.
Kisu, kisu!
Missä piilottelet?
Kisu, kisu!
Minne menit?
En ole unohtanut teitä.
Hän oli ihana tyttö!
Hän pyysi tuomaan postinsa ylös, muttei vastaan.
- Miten se tapahtui? - He eivät tiedä.
Tyttö-parka taisi sairastua.
- Tietääkö hänen perheensä? - Ei hänellä ollut sellaista.
Hän kertoi olevansa ypöyksin.
- Löysikö siskosi hänet? - Kyllä. Hän meni siivoamaan.
Hän löysi hänet kylpyammeesta. Hirveää!
Varmasti. Melkoinen shokki.
- Kenestä puhutte? - Neiti!
- Se on kamalaa! - Mitä tapahtui?
Kuka olisi osannut arvata tätä onnettomuutta...
Francesca on kuollut!
Mitä?
- Mitä? - Hän on kuollut.
Hänet löydettiin kylpyammeesta.
Hän oli alasti. Se oli kamalaa.
Taisi mennä liian kuumaan kylpyyn.
Sydän teki tepposet kuumuudessa.
Hän oli ypöyksin. Mikä tragedia!
Neiti! Se on hyödytöntä.
Ovi on lukossa ja hänet vietiin pois.
Huomaatko? Palasin ajoissa.
- Francesca on kuollut. - Tiedän.
Se on pelottavaa.
En tiennyt hänen sydänviastaan.
Pelkään niin kovasti. Ympärilläni sattuu kauheita asioita.
Kaikki on hyvin.
Kaikki on valmista. Jatkammeko?
"Vaikka hän kummittelee minulle -
Liisa on pilvien alla silmien ulottumattomissa.
Lapset vielä satua odottavat.
Ihmemaassa kaikki ovat.
Päivien edetessä unelmoiden -
kesän kuollessa unelmoiden.
Virralla soljuvana, -
kultaisessa kasteessa odottavana.
Onko elämä muuta kuin unta?
Anteeksi, onko teillä mustaherukkahilloa?
- On. - Otan kaikki mitä teiltä löytyy.
Selvä.
Eikö teillä ole muuta?
Tässä on kaikki mustaherukkahillo.
Odottakaa. Unohditte maksaa.
Anteeksi.
Hei, anteeksi että häiritsen. Nukuitteko?
- En. Mitä haluat? - Chopin on kateissa!
Oletko nähnyt häntä?
- Ketä? - Mustaa kissaani.
Hän karkasi yöllä. Hän on kiimassa.
Kunhan ei parittelisi kujakollien kanssa!
Olen pahoillani, mutten ole nähnyt sitä.
He ovat kaikki seonneet!
Mistä sait laatikon?
Se on minun. Minulla oli se kotona.
Kotona?
- Missä asut? - Tiedät sen.
- Via Cavalier D'Arpino. - Mitä?
Via Cavalier D'Arpino, asunto 5.
Toin yllätyksen.
Miksi toit ne tänne?
- Muutan luoksesi. - Ei!
Olen onnellinen täällä. Sinulla on mustaherukkahilloakin.
Mekon alla on yllätys.
Haluan, että sinäkin olet onnellinen.
Ei sinun olisi tarvinnut.
Olen aina halunnut mustan kissan.
Viedään hänet täytettäväksi, jotta hän näyttää elävältä.
Elisabeth, olen kunnossa. En tarvitse mitään.
Voitko sanoa kaikille, että lähdin pois -
ja palaan viikon kuluttua?
Voin.
- Kiitos. - Selvä.
Hän sanoi palaavansa ensi viikolla.
Mutta hän kuulosti oudolta.
Hän sanoi, että se käy.
Mutta odotusaika on 3 viikkoa.
Niin paljon?
Eikö hän voisi toimia nopeammin?
On elokuu ja meillä on paljon töitä.
Katson mitä voin tehdä.
Teidän pitää maksaa käsiraha.
Emme muuten hyväksy tilausta.
Minulla ei ole rahaa. En ottanut käsilaukkuani mukaan.
Voitko jättää nimesi ja osoitteesi?
Tässä.
Kiitos.
Entä puhelinnumerosi?
Minulla ei ole puhelinta.
Odottaisitko hetken? Palaan heti.
Silvia...
Pikku Silvia...
Silvia Hacherman.
Muistatko minut?
Muistan.
Olet Nicola.
Miksi kirjoitit tämän osoitteen?
Kukaan ei asu siellä enää. Minne menet?
En tarvitse sinua enää.
Vahvat tuulet luoteesta.
Osittain aurinkoiset taivaat.
Hieman pilviä.
Ne johtuvat keski-euroopan sateista.
Keksitkö jo minne?
Via Cavalier D'Arpino, asunto 5.
Viherkasvimyymälän taakse.
Luulit olevasi turvassa vanhassa huoneessasi.
Äitisi ei ole suojelemassa sinua nyt.
Muistatko miten kaunis hän oli? Teit siitä lopun.
Senkin -
murhaava huora!
Muistatko äitisi?
Miten hän oli lävistynyt aidan piikkeihin?
Mitä teet täällä?
Mikä sinua vaivaa?
En halua kotiin.
- Nicola. - Mistä puhut?
Tapoin hänet.
- Halaa minua. - Taas harhakuvitelmia.
Siellä. Vanhassa huoneessani.
Vanhassa huoneessasi...
Ei täällä ketään ole.
Tule sisään, täällä on tyhjää.
Katso vaikka.
Missä hän on?
- Miksi tulit tänne? - Tämä on kotini.
Kuuntele.
Silvia palasi.
- Minun pitää mennä kotiin. - Lopeta.
Riittää.
- Vien sinut kotiin. - Älä koske!
Et omista minua!
Silvia?
Silvia? Vastaa!
Vain Silvia on hyvä.
Kaikki muut ovat pahoja ja haluavat satuttaa meitä.
Vain Silvia on hyvä.
Lopeta!
Lopeta! Sinun pitää valmistautua.
Älä jätä minua koskaan.
Kukaan muu ei rakasta minua.
Tänään on suuri juhla.
Sinun pitää olla nätti. Koko kaupunki loistaa.
Olen onnellinen.
Tee kuten käsken.
Kyllä.
"'Unikeko nukkuu taas.' sanoi Hullu Hatuntekijä.
Hän kaatoi teetä nenäänsä.
Unikeko heilutti päätään kärsimättömänä.
Unikeko puhui silmiään avaamatta:
' Aioin itsekin juuri sanoa niin!'
'Ratkaisitko arvoituksen?' Hatuntekijä kysyi Liisalta.
'Mikä on vastaus? '
'En tiedä lainkaan,' Liisa vastasi."
Emme voi leikkiä ilman Hatuntekijää! Soita Robertolle.
Onko tämä leikki niin tärkeä?
Se on hauska leikki.
Tänään on suuri juhla.
Kutsuin ystäviä kylään ja keitin teetä.
Vain sinä puutuit.
Nyt voimme aloittaa.
Olet Hullu Hatuntekijä.
"'Unikeko nukkuu taas.' sanoi Hullu Hatuntekijä.
Hän kaatoi teetä nenäänsä.
Minne menet? Mikset jäisi?
Odota minua!
Musiikkia! Katsotaanko orkesteria?
Tekstitykset Porttilaisille tarjosi VierasTalo